Sakta ner.
Det är inte helt enkelt.
Växla...se upp!
-Det var snyggt. Ge mig ratten. -Aldrig i livet!
Se upp! Bromsa!
Mathias! Titta här!
Jag lär mig köra bil.
Min mössa! Stanna!
Jag har hittat backen!
Nej...
Léa!
Svara mig! Hör du mig, Léa?
Svara mig! Är du oskadd?
Ja.
Det är första gången som vi kysser varandra.
-Och också sista. -Tror du det?
Ska vi åka?
Varför sa du att det var sista gången?
-Tycker du inte om mig tillräckligt? -Ja, självklart.
-Vad är det då? -Lyssna här, Léa...
-Ja, Laurent? -Jag vet inte riktigt...
-Det är komplicerat. -Varför?
-Har du inte hört det? -Nej. Varför ökar du farten?
Jag lovade din far du skulle vara hemma kl. 16.
Så öka farten.
FLICKAN MED DEN BLÅ CYKELN del 1
Grattis på födelsedagen, lillasyster.
Du kommer så sent, att du nästan är 19!
-Pappa! Är gästerna till mig? -18 år!
-Léa! -Mathias...
-Är blommorna till mig? -Jag har köpt dem.
Kom och hjälp mig.
Mathias!
Camille!
God dag, brorsdotter.
Jag är så lycklig.
-Har du parfym? -Lavendel.
Loïc!
Pakten mellan ryssarna och tyskarna är kanske bra. Två Euroåalivvakter.
-Två gorillor. -Jag håller inte med.
När världen har feber, behöver den ett bra krig.
En riktig urladdning. Det menar ni väl inte?
Jo.
-38 fick vi en dålig skörd.
I år skulle vi behöva krig.
Det är en trevlig fest.
Alla älskar dig.
Jag har saknat dig och detta ställe.
-Maria Tosca hatade värmen. -Vem är Maria Tosca?
Min kusin. Camilles mamma. Gift med Italiens konsul i Senegal.
Konsuln blev först förälskad i Senegal, därefter i Camilles mamma.
Intressant.
Vad tycker ni om Daladier? München...smart.
München är en stor skam. Det vet Daladier allt om.
Ni fruktade också Franco. Och vad hände där?
Ingenting.
Republikanerna blev fängslade, skjutna. Är det "ingenting"?
Er fru ropar på er. Hon vill visst gärna ha en dans.
Jag har dåligt minne.
Då byter vi danspartner!
Camille har förändrats... Till det bättre.
Det blir oväder!
Suzanne, Françoise! Tårtan!
Grattis på födelsedagen.
Jag är också mycket lycklig. Gissa varför?
-Jag ska förlova mig. -Med vem?
Laurent. När han är färdig soldat.
-Vilken Laurent? -Laurent!
Camille...
Som bror till Pierre och gudfar till Léa-
-vill jag gärna säga ett par ord, innan hon blåser ut sina 18 ljus.
Léa?
-Har du inte sett din syster? -Jag vet inte...
Hon har gått.
Vad är det?
Till dig. Grattis på födelsesdagen.
Jag ska nog få honom.
Jag vet att han älskar mig.
Jag ska nog få honom!
Kriget tvingas på oss.
Varenda franskman är på sin post på denna frihetens jord-
-där man ännu respekterar människans värdighet.
Med gemensamma insatser i broderskapets anda-
-ska vi kämpa för Frankrike...
Han Daladier måste tro att vi är idioter.
Hur många stannar hemma till vinskörden?
Kvinnorna, barnen och de gamla. Som inte ska ut och slås ihjäl...
Jag tog fel. Jag trodde inte det skulle bli krig.
-Ska du iväg? -Nej, jag är för gammal.
Om de är för gamla eller för unga, vem ska då gå i krig?
Alla andra.
Laurent...
Låt mig hjälpa...
-Går det inte som det ska? -Det ser illa ut.
Ett dussin köpare får inget i år på grund av kriget.
Sista året var katastrofalt. Så vi måste...
-Vad? -Vi måste finna en lösning.
-Kanske grossisten i Paris... -Jag vill inte höra mer om honom.
-Får jag höra varför? -Han sa att han köpte vardagsvin.
På Montillac gör vi inte vardagsvin. Därför.
Men kunde vi inte, som tiderna är...?
Om jag har råd att låta mig påverkas av tiden?
Är det så, herr Fayard?
-Sista omgången! -Åh, nej!
Jag orkar inte mer. Stannar du?
Ja, jag gillar det.
Här...
Varsågod, jag har inte bråttom.
Det är skönt. Det svalkar.
Sluta...res dig upp, Mathias.
Mathias...
Mathias, sluta.
Sluta då!
Då vi var barn och lekte, gjorde det ingen skillnad.
Vi är inte barn längre.
Det är skillnaden.
-Ska vi följas tillbaka? -Jag är inte färdig ännu.
Léa, är du förälskad i nån?
Varför frågar du? Inte alls.
-Mathias tycker visst om dig. -Ja, är du svartsjuk?
Var inte dum! Men han vill gärna tro nåt.
För du älskar honom inte. Det gör du väl inte?
Han är kanske inte bra nog? En Fayard och en Delmas...
Nej, men han borde inte göra sig illusioner.
Illusioner är då något som vi alla har.
Du har en usel karaktär.
Alla är inkallade. Jag är i Krigsministeriet, men därefter...
God dag.
-Laurent har permission i 24 timmar. -Redan?
Han bjuder oss till sin förlovningsfest med Camille.
Det var rart av dig. Gratulerar.
-Det är lite förhastat... -Mycket!
Farbror Adrien ska välsigna förlovningen. Har ni tid med ett glas?
-Nej. -Det var inte till dig.
-Jag måste hem, tack i alla fall. -Och skriva!
-Han har mycket att berätta. -Jag måste gå.
Varför svarade du inte på mina brev?
Jag fick dem först i går.
-Och mitt paket? -Vad för paket?
-Sockor, tröjor och kakan. -Jag har inte fått det.
-Vad ser du i Camille? -Léa, sluta nu...
-Din syster vill bli sjuksköterska. -Låt henne vara.
Och så Camille! Tar du mina vänner från mig?
Min och din familj har känt varandra i fyra generationer i Bordeaux.
-Camille och jag har växt upp ihop. -Är hon inte äldre än dig?
Du är inte vacker när du är elak.
-Är hon bättre på att älska än jag? -Älskat du då?
Jag väntar på den rätte.
Jag vill inte ha en stackare, som flirtar för att kunna göra karriär.
Jag hade inte lovat dig något, Léa. Jag har inte en gång sett, att du...
Du ser bara det fina! Pengarna, kvinnorna och konsulatet.
Du blandar ihop allt. Dessutom har de inga pengar.
Bröllop i Senegal! Modern irriteras av myggen...
Maria Tosca!
Jag kommer inte. När är det?
Det beror på kriget. Det ska vara här.
Här!
På vår mark! Det blir utan mig. Jag är upptagen under hela kriget.
Farväl.
Herre, välsigna denna förlovningsring-
-så den, som bär den, alltid är sin förlovade trogen-
-lever i fred i Din vilja-
-och bägge skänker varandra ömsesidig kärlek...
Amen.
Och nu vill jag be de förlovade att knäböja.
Laurent d'Argilat, lovar ni att ni ska äkta Camille-
-när hon anmodar er därom, och kyrkan inte motsätter sig det?
Ja, det lovar jag.
Camille Nérac, lovar ni att ni ska äkta Laurent...
Du älskar mig, och jag älskar dig.
Ja, det lovar jag.
Och nu...
-Vad sa hon? -Det förstod jag inte.
Och nu sjunger vi från sidan 42 för att lovprisa Herren.
Jag ska göra mitt bästa, men jag kan inte lova något.
Trevlig resa.
Hade ni väntat till i morgon, kunde jag ha skrivit ner allt.
Jag har det i huvudet. Ni har pluggat ert tal med mig.
-Vart ska du, pappa? -Paris.
Ni försinkar mig, när ni tar farväl.
-Trevlig resa. -Lycka till med din examen.
När du kommer tillbaka, är jag sjuksköterska. Lycka till.
Léa, där är du!
Vad är det här för väska?
Jag är klar... Jag följer med dig.
-Det kan det inte bli tal om! -Jo.
...det nya Frankrikes själ blir större än någonsin.
Segern är nära.
Samtliga soldaters och fransmäns insats är tiodubblat.
Frankrike har alltid vuxit upp med olyckan.
INKALLELSE
SKYDDSRUM
Varför kommer ni så sent?
Kära Lisa, vi satt fast i Poitiers i tre timmar.
Man kan knuffa en bil, men inte ett tåg.
-Gick resan bra? -Nej, sa han!
God dag, Albertine. Jag har tatt med Léa.
Det var länge sedan!
-Vem är fröken? -Léa.
-Lilla skatt, vad ska du göra här? -Studera.
Kommer ni då?
Hon blir mer och mer närsynt.
Han Chamberlain gillar jag. Och så self-control ...
Alltid elegant!
-Hur är det med sömmerskorna? -Ja, Hitler...!
-Jag menar flickorna i systugan. -Hela dagen är de ihop och skrattar.
På kvällen är de helt ensamma och gråter.
Det var din mammas rum.
Hon hade med dig en gång för länge sedan.
Men det kan du inte minnas. Du var alltför liten.
Den här spegeln...
Det var du som slog den i bitar.
-Hängde det inte en bild av henne? -Jo, men vi har tagit ner den.
Varför vet jag inte.
Hon var i din ålder.
Vart ska ni, fröken?
Jag ska träffa löjtnant Laurent d'Argilat.
Kvinnor har inte tillträde i dessa tider.
-Gå rakt fram och lämna meddelandet. -Jag är alltså inte något bud...
Vill ni inte?
Är det du som är den vackra flickan som frågar efter mig...?
-Vad gör du i Paris? -Forföljer dig. Bjuder du på frokost?
En annan dag. Jag kan inte ta ledigt så plötseligt.
-Jag kan bara i dag. -Jag kan inte...
-Stå inte här. Vänta i Arkaderna. -Vi ses snart.
Söker ni flickan med hatten? Hon har redan gått in.
-En bra idé. Här är mysigt. -Ja, mycket.
-En aperitif? -Nej.
Jo, ett glas vit bordeaux.
-Hur är det hemma hos dig? -Som hos dig.
Männen går ut i krig, och kvinnorna bekämpar varandra.
Din trolovade är väl långt från bomberna?
Nej.
Hon bor här i Paris.
Hon skulle vara glad att träffa dig, Léa.
Hur länge ska du föra ditt eget krig mot mig?
Vad är det?
Vi har gift oss.
Gift?
Kriget gjorde oss bekymrade för varandra, så vi gifte oss.
Redan gifta?
-Ja. -Efter sex veckors förlovning...
-Och hur många barn har ni? -Sluta nu, Léa...
-Vad tar du mig för? -Léa...
Det finns ingen Léa längre!
Du fattar ingenting!
När jag...jag älskar dig!
-God dag, löjtnant. -François, är du här?
Léa Delmas... François Tavernier...
Vi sågs ju på förlovningen.
-Det kan jag inte minnas. -Det ska ni inte vara ledsen för.
Det är första gången jag har sett ögon stråla som era ögon.
Det är första gången jag hör sådant nonsens.
-François är en nära vän. -Det förvånar mig inte.
Tack för vinet.
Léa, lyssna nu här...
-Hon är mycket... -Mycket.
-Mycket förtjusande. Din älskarinna? -Sluta nu.
Då kan jag kanske nå henne innan gränsen.
-Har ni beslutat er? -Om vad?
-Fröken? -Gå er väg!
Jag kan köra er.
Jag har min egen bil. Den fungerar...
Vad är det för bil?
Det berättar jag inte för vem som helst.
Jag har ett meddelande från Laurent.
Låt mig höra.
Laurent är inte ledig eftersom han är gift.
Så han sa att jag hade en chans. Jag är ledig.
Ni ljuger...
Självfallet ljuger jag.
Skojare!
-Léa... -Gå er väg!
Ni är ännu vackrare, när ni är arg.
Men allvarligt talat... jag är en vän till Camille.
Hon är som en syster för mig. Jag fixade in Laurent i ministeriet.
Jag ser efter dem. Så låt dem vara i fred.
Följ mitt råd. Nu skal jag nog gå.
Léa?
Ring mig. Jag gillar kvinnor, ni gillar män... Vi borde träffas.
Var det en trevlig tur? Kan ni gilla Paris?
Mycket!
Léa...?
Vad hände?
Vad är det för fel?
-Svara mig! -Jag vill hem.
Till mitt eget hus och mina vänner. Jag tog fel.
Då kör vi hem tillsammans.
Camille är här. Du blir glad av att träffa henne.
Nu är Léa här.
God dag.
Jag ringde till Montillac och fick veta att du var här.
Vilken tur för mig.
Hon har en liten hemlighet. Gissa en gång!
Hon ska ha ett litet barn!
Ett barn?
Vad är det för fel, lilla skatt?
Vad är det som händer?
Det är ingenting... Jag har inte ätit frukost.
-Jag hämtar lite vatten. -Och jag värmer upp kalvköttet.
Bara lugn. Jag är här.
Jag hade inte lovat dig något... Vi har gift oss.
Hon ska ha barn...barn...
Jag är besviken på Stalin.
Jag diskuterade det med fadern till de två flickorna här nere.
Kommunist, men samtidigt mycket vågat...
Ni skulle ha sett honom tidigare! Var var jag...?
Stalin.
Hur kan han beblanda sig med den clownen? Jag är helt paff.
-Stalin och Hitler... -Min ryggsäck står klar.
-Ni vill väl inte gå i krig? -Kanske vi ska dra oss tillbaka.
Paris-Soir skriver att man ska nöja sig med lite underkläder.
Man ska sy in familjeboken, bankboken och huskontraktet i tyget.
Pass på!
-Ska du inte äta något, söta barn? -Jag är inte hungrig.
-Då svimmar du kanske igen. -Vi resar på söndag.
-Du sa lördag. -Camille och Laurent har mottagning.
-Jag är för trött, men du kan gå. -Varför?
För vänskaps skull.
Camille...
-Hur är det med Léa? -Jag hoppas hon vet hur det är.
Jag älskar dig. Kom...
God afton, fröken...
Skynda er ner!
Jaså, är ni där... Vilken cirkus. Bli inte stående här.
Man ska inte tappa modet.
-Tycker ni om livet i Paris? -Skulle ni inte till fronten?
Léa, Léa! Vi borde bli goda vänner. Med detsamma.
Omöjligt.
Jag vill lära er allt om livet...
Det är fredens årgång. Njut av de sista dropparna!
För att man ska dö, ska man inte sluta leva.
Min födelsesdagstårta från München...
-Får man dricka ur flaskan? -Det här är verkligen ett fint ställe!
Lycka till. En lyckat flyglarm.
Léa, har jag presenterat min vän François Tavernier?
-Det gjorde han själv och dåligt. -Ni har träffat varandra...
Skenet kan bedra.
Kom hit, Camille.
-Sarah Mülstein. -Léa.
Varför umgås ni med en så obehagelig man, fröken?
Fru! Jag är gift.
François ska hjälpa min far och min man ut ur Tyskland.
Sarahs far är dirigenten Israël Lazare.
Varför vill de lämna Tyskland?
För att de är judar.
Och än sen?
Förstår ni...i Tyskland just nu blir judarna förödmjukade.
De blir torterade och dödade.
Ursäkta. Det visste jag inte.
Låt oss dansa, Sarah.
Medan ni väntar på musiken...
-Jag älskar dig, Laurent. -Det vet jag.
Jag älskar dig var dag.
Jag faller i sömn i dina armar och vaknar med dig.
Jag reser i morgon.
Vart?
Till fronten.
Till fronten...
Vill du göra mig en tjänst?
Dig, ja.
Läkaren har sagt att Camille ska ligga till sängs.
Han fruktar för vårt barn.
Hennes föräldrar har rest, så jag vill gärna...
...att du stannar och hjälper henne.
-Och det ber du mig om! -Jag är långt borta. Jag är rädd.
-Förstår du inte? -Nej.
-Är det så ovanligt? -Ja.
Att du ber mig om det. Jag, som älskar dig.
Så älska också henne.
Jag ska nog göra det. Jag ska nog stanna hos henne.
Jag stannar hos din fru.
Men ta inte fel...
Det är för att jag älskar dig.
När du tänker på henne, ska du också tänka på mig.
Léa!
Vad gör du här?
Varsågod, de är till dig. Jag har själv köpt dem.
Jag älskar dig...
Jag älskar dig, jag älskar dig...
Om jag dör...
...så glöm att jag har sagt det.
Jag älskar dig.
Jag har älskat dig hela mitt liv!
Farväl, min skatt. Ta vara på dig själv.
-Jag är vuxen nu. -Du ska alltid vara min lilla flicka.
Jag kommer hem, när Laurents barn...
...när Camilles barn är fött.
Du gör en god gärning.
-Farväl, far. -Farväl, min skatt.
Frankrike är ockuperat, men inte besegrat...
DE BORTSKÄMDA BARNEN
Nej, den får ni då inte läsa.
Den här är intressantare.
En pamflett av Céline. Framgångsrik stil, olycklig tankegång.
Nej...var inte rädd. Jag är 100% homosexuell.
-Inte sant, fröken Grondin? -Så, herr Mahl!
Ska ni basunera ut det inför främmande kunder?
"Främmande"? En schweizare. Han är från Bern.
Så ta Äcklet av Jean-Paul Sartre.
Det är till en gravid väninna, som ofta är sjuk, så Äcklet ...
Kära nån.
Jag heter Raphaël Mahl. Med 'h', inte som 'malplacerad'.
-Vad är det då ni gör? -Jag tar den ju, fröken Grondin.
Hitta Bagatelles pour un Massacre till denna person, som är så...
Kär!
Till Castor. Simone de Beauvoir. Där står också ett citat av Céline:
"En pojke utan kollektiv betydelse, blott en individ."
Man skulle tro, det var jag. Så talar den skojaren också om mig.
Och inte särskilt fint. För att jag är...jude.
Den borde hon läsa. Skriv upp allt på min räkning.
Farväl.
Nu vet jag! Vi möttes i Florens.
I slutet av femtonde århundradet. På muren till ett litet kapell.
Det minns jag tydligt.
Le nu lite.
Så tar jag livet av mig och skär mig i småbitar på grund av er!
Léa...
Jag har det mycket bättre.
Men läkaren tvingar mig att vara sängliggande.
-Jag vet att det är en uppoffring. -Vilket?
Att vara så långt från Montillac.
Laurent har berättat, hur storsint du erbjöd dig att stanna hos mig.
-Har han sagt att jag erbjöd mig? -Ja.
-Jag har fått ett brev. -Redan?
Han skrev det på tåget. Han är så ömsint.
Sättet han talar om oss och våra barn...
-Nu ska jag läsa det för dig. -Stanna i sängen. Du är trött.
Jag har en bok till dig.
"Natten är blid". Vilken vacker titel.
Vad är det?
Jag har fått en ny vän. Det är hans visitkort.
-Jag beundrar dig. -Varför säger du det?
Du har ingen grund till att beundra mig.
Jag kan gott vara ensam, Léa.
Ditt liv är inte här. Jag vill inte vara en belastning.
-Tyst nu. -Nej.
Jag är mycket rörd av din hängivenhet.
Läkaren är här.
Jag kommer igen snart.
Léa...
Tack.
Laurent, min egen Laurent. Första julen utan dig.
Sista julen utan dig, önskar jag. Nej, det ska det vara.
Camille och jag tillbringade julen med tanterna.
De är så roliga.
Som om de är utanför tid och ställe.
Egentligen är de utom sig själva, men försöker dölja det.
Som om de har svårt att bevara allvaret under kriget.
Våra julklappar var att skratta.
Min käre Laurent!
Jag vet att du har hjärtat på rätta stället. Du är så hederlig.
Men jag vet din hemlighet: Att du älskar mig...
Dagarna går. Du är min kärlek.
Tiden går sin gång.
Jag bryr mig om Camille. Några vänner bryr sig om mig.
Eleganta vänner...
Laurent...
Jag vet inte, hur jag ska avsluta brevet. Jag väntar på dig.
Jag hoppas, att detta krig aldrig blir något. Léa
De får inte berätta, var de befinner sig.
Men jag föreställer mig, att hans sista brev kom härifrån.
Jag rycker fram tyskarna.
Avlägsna den röda flaggan.
Men...det är Laurent.
Det verkar som en blodfläck mitt i skogen.
Jag blev glad. Varför ringde ni?
Nyfikenhet kanske.
Och för att jag vet, hur det är att vara helt ensam i Paris.
Tror ni, jag är ensam?
Tidigare under flyglarmet iakttog jag er.
Ni styrde mellan ljudet och männen som en ensam liten skugga.
Ni förstår er visst på män!
-Hur kan man undgå dem? -Vissa kan man undgå!
-Ni menar François Tavernier. -Han är obehaglig.
Ja... Ni är kanske ändå lite svartsjuk på hans och mitt förhållande?
Attraherar han er? Ni attraherar i varje fall honom.
Jag kommer aldrig att älska François.
-Men jag håller av honom. -Vart ska vi?
Tala med en amerikansk musiker, som har förbindelser i Berlin.
Han kan kanske hjälpa min far och min man David.
-Hur gick det? -Dårliga nyheter.
De smutsiga nazisterna vill inte låta dem lämna Tyskland.
Min far dukar under. Bara för att han är jude...
Han, som hyllades världen över, blir nu behandlad som en hund.
Och man berövar honom musiken, det enda han har levt för.
Häng inte med huvudet. Det är inte ert fel.
Berätta lite om er själv. Vad håller ni av?
Det är en stor fråga. Det vet jag inte...
Jag håller av många saker.
Jag menade...för vad och för vem vill ni vara redo att dö för?
För Montillac.
Det är min fars vingård.
Ja, jag kunde dö för min jord.
Bra. Det gäller att känna sig starkt knuten till något.
Ni är en fantastisk flicka, Léa.
God afton. François Tavernier... Är ni en av de berömda tanterna?
"Berömd" är nog så mycket sagt... Kom in.
-Är hon klar? -Klar?
Vi ska på en välgörenhetskonsert.
Det är alltid pinsamt att komma efter presidenten.
Presidenten? Jag har inget fått veta.
Min syster är ute och byter gasmask. Nu ska jag hämta flickan. Sätt er.
Du kan då inte låta presidenten vänta!
-Han har klass. Bravo! -Han är inte min vän!
Hemlighetsmakare!
Hon kommer nu.
Léa! Har ni inte hunnit längre? Vet ni vad klockan är?
-Vad menar ni? -Ni skojar med mig.
Jag har nämnt konserten minst tre gånger. Hos Ponchartrains...
-Vem? -Sluta nu, Léa.
-Känner ni igen mig? -Det är något med ert ansikte...
-Den var bra. -Jag har inte något att ta på.
Allt är därnere. Hon kommer snart, fullt påklädd.
Sluta svamla! Presidenten väntar på Léa.
-Det kan inte stämma. -Jo.
Vem är den herren?
-Ta av din underkjol. -Nej...
-Vad han är stilig. -Vem?
-Man ser att han är bildad. -Vem?
"Vem"? Nu stack jag mig på grund av dig.
-Den är ful. -Vänta och se.
Vad är det för ärm? Det är första provningen!
Vet ni vad jag gillar hos er? Allt.
Vad gillar ni hos mig?
Ingenting.
I båda fallen är det för mycket. En cigarett?
-Ja! Det är den första. -I kväll?
Nej, i hela mitt liv.
Vad det är behageligt att titta på er.
Tro inte att jag ska hosta.
-Vad gör ni i stället för att kriga? -Försöker få er kärlek.
-Det är inte något yrke. -Nej, men ett stort arbete.
Ska vi dansa?
Ta lite att dricka.
Sätt er ner.
Drick det här.
Tyskarna är i Holland, Belgien och Luxemburg. Snart är de också här.
-Det är fruktansvärt. -Ja, och ingen har velat inse det.
Hur är det med Laurent?
Det vet jag inte.
Jag kan dessvärre inte följa er hem. Man väntar mig i ministeriet.
-Är ni så betydelsesfull? -Léa...
På återseende.
Gamla Europa är i krig. Ett krig i en ond makts tjänst...
STÄNGT PÅ GRUND AV OMSTÄNDIGHETERNA
-Flyr ni också? -Nej, vi drar oss tillbaka.
För att samla oss till ett angrepp. De har gått över Marne-floden.
Vi ska väl inte sitta och vänta på er!
-Vart ska ni? -Norr om Grenoble.
Vi har en syster i Vercors.
-Det händer ingenting där. -Vad gör hon?
Du ska väl inte evakuera Paris på skidor!
Sluta nu.
-När går ert tåg? -Klockan tolv.
Då måste ni skynda er.
-Farväl. -Farväl, min skatt.
-Tack för allt. -Hur länge stannar du?
-Det beror på Camille. -När ska den lille födas?
-Om några dagar kanske. -Dålig tidspunkt.
Den här låg i din mors låda.
-Den är vacker. -Det är broderat.
Hon har gjort den.
Nej...det är alltför mycket.
Du behöver pengar till tåget. I förväg klandrar vi oss själva...
Vi känner att vi levererar dig till fienden.
Nu går du för långt.
-Det är en stor hjälp. Tack. -Farväl, min skatt.
Du måste förstå, att vi är så rädda.
Farväl. Jag älskar er.
Frun blev illamående i morse efter att ha hört på radion.
Läkaren är här.
Farväl, fröken.
Min älskade fru! Jag har tänkt så mycket på dig.
Det går inte förstå. Allt är så förskräckligt.
Vi var soldater. Nu är vi fega flyktingar.
Överallt är överfyllda bilar, cyklar och människor huller om buller.
Gråtande kvinnor och gråtande män.
Dina brev kom samtidigt.
Tänk att det lilla barnet ska födas i detta kaos. Men vilken lycka.
Jag har en vän, som har räknat ut, att det blir en flicka.
Du skrev att Léa är hos dig. Hon är en värdefull väninna.
Camille, min Camille-
-jag tänker bara på dig, min älskade hustru...
Min vackra väninna!
Sätt er ner. Ni har inte stuckit iväg som alla andra?
Jag reser hem till Bordeaux om ett par dagar.
Min nevö talar varken franska eller engelska.
Och då jag inte talar danska, använder vi gester.
Han är dansör. Ni skulle se honom i dansskor.
Jag har svårt att se det, men jag tror er.
Hur är det med er, Raphaël?
Det vet jag inte.
Jag är inbjuden att fly till eleganta städer. Cannes, Biarritz...
Det tröttande i dessa krigstider är all denna sällskaplighet.
I morgon är det kanske inte en enda bil i Paris.
Sluta upp med sugröret! Folk tittar.
Jag bluffar faktiskt, och jag är inte säker på...
...att jag kan bluffa tyskarna.
Riktigt, ja. Han är söt.
Jag förstod ingenting.
Jag skulle kunna gilla er.
Jag hatar dig.
Detsamma.
Jag vill gärna föda någon annanstans.
På en ö. Med blommor och fåglar.
Vet du, vad jag tycker, du är just nu?
Ovanligt fånig.
-Och vet du, vad jag tycker om dig? -Ja, låt mig höra...
Léa!
Vi måste iväg. Med detsamma!
-Vi måste iväg! -Alla järnvägar är stängda.
-Det finns bilar... Vi måste iväg. -Inte med ditt barn!
-Det ska nog gå... -Vad ska vi göra?
Hörde ni flygplanen? De flög rakt över oss!
Ta det lugnt.
I morgon finner vi en lösning.
JÄRNVÄG
Lyssna nu...
Av säkerhetsskäl-
-är här stängt till kl. 17.
-Hör på mig... -Vi vill iväg!
Alla ska nog komma iväg.
Vi har satt in 38 extra tåg. Alla ska nog komma iväg.
De kommer iväg då och då, men ni kommer iväg.
Min kära Léa, ännu parisare!
François är som sänd från himlen. Han har en bil!
Himlen är för mycket sagt. Jag kommer från Dunkerque.
Men bil har jag.
Vad gör de?
-Kan du inte hjälpa mig, Josette? -Nej.
-Varför? -Jag vågar inte kliva ut.
Léa!
Var är du?
Josette...
Josette!
-En familjemedlem? -Nej.
-Vi måste snabbt vidare. -Ja, jag skyndar mig.
Drick, Camille...
Det ska nog gå.
Vi ska nog nå fram.
Det lovar jag dig.
Vi når fram bägge två.
Skaffa en läkare! Hon ska föda. Hon är dålig!
Alla är borta. Här är bara jag och djuren.
Camille, vi stannar här.
Här ser det inte ut att vara någon.
Hallå? Jag skulle vilja tala med Montillac i Gironde.
Nej, jag vet inte, var jag ringer från.
Ja, jag väntar.
Hallå?
Kan ni höra mig?
Hallå?
Det är inte rätt!
Jag tänker på alla de olyckliga flyktingarna-
-som hjälplösa strövar runt på vägarna.
Jag känner med dem.
Det är med tungt hjärta, jag säger, att vi måste inställa kampen...
Kriget är slut!
Vi ska ställa in kampen. Den upplysningen hade ni inte fått.
"Order till alla enheter!"
"Alla tjänstemän ska stanna på sina poster, även om fienden kommer."
-Vad betyder det? -Att vår plikt är att överlämna oss.
Eller också ska vi göra uppror med detsamma.
Men jag har tid att besöka Chenonceaux, innen jag åker hem?
Knappast, herr major.
-François! -Nä, har ni semester här?
Är det i den klädseln, ni letar efter regeringen?
Den är verkligen perfekt. Alla går i samma riktningen.
Jag lånade ert badrum för att fräscha upp mig lite.
-Det behövde ni. -Det gör ni också...
-Jag trodde att kriget var slut. -Vem har sagt det?
-Marskal Pétain. -Det började först i dag.
Med att sluta fred med Tyskland har han förklarat Frankrike krig.
Jag är rädd...
Älska med mig.
Jag vill inte dö utan att ha älskat.
Vad skulle er drömprins Laurent tänka?
Det är något annat. Jag älskar honom.
Bra. Jag hade blivit rädd annars.
Nu vill jag gärna.
Jag älskar er.
Det är tillräckligt just nu.
-Vad har ni gjort med bilen! -Den är bara sliten.
Sliten? Ni kan lika väl säga, att ett smycke är slitet!
François? Tror du att Laurent är tagen till fånga?
-Det hoppas jag. -Varför?
-Då är han i livet. -Precis.
-Har ni sett var vi är? -Allt är skrivet så smått.
Vi kör längs Loire, tills vi hittar en bro som inte är sprängd i luften.
-Och annars? -Då ska vi ta en simtur!
Nej, inte ännu, herr kapten! Vi saknar allt.
Sprängmedel, ledningar...
Vi kan inte spränga en bro med 2 kg sprängmedel och en liten kanon.
Han sprängde röret!
-Vi är klara. -Eld!
Vad är det ni gör?
Vad nu...?
Kom och hjälp mig!
François, bilen startar inte!
Skjut på!
Tyskarna!
Skynda er!
Léa! Vattnet går!
Fostervattnet går!
Ammunitionen!
Kör, Léa!
Barnet måste ut, Léa.
Halt!
Det är en kvinna som håller på att dö! Hon är gravid.
Freund, sterben...
Hjälp mig! Annars dör hon!
Kan ni inte förstå det?
Pressa, pressa...
Pressa, pressa!
Det är en pojke.
Vad heter han?
Det vet jag inte.
Laurent.
Ja...Laurent.
Ta honom i dina armar.
Tack.
-Se upp. Försiktigt. -Det vet jag väl.
Laurent...